О СЛОЖЕНИМ ВЕЗНИЦИМА ПОСЉЕДИЧНОГ ЗНАЧЕЊА - Ђуркин, Веселина (Наслеђе, 2015)
У раду се на примјерима из различитих функционалних стилова примјеном структурно-семантичке методе испитује начин формирања сложених везника којима се у српском језику обиљежавају зависне калузе посљедичног и релативно-посљедичног типа. Два су модела према којима је у српском језику дошло до формирања сложених везника посљедичног значења. Први подразумијева стварање сложеног везника у процесу интонационог обједињења катафорски употријебљеног замјеничког прилога тако и општезависног везника да, према којем је творен сложени везник тако да, који у језику функционише као везник општепосљедичног значења. На основу другог модела, у процесу срастања приједлога или приједлошког израза са анафорски употријебљеним релативизатором што у генитивној падежној форми, настали су сложени везници због чега, усљед чега, на основу чега, поводом чега, ради/поради/зарад чега и сл., којима се у структуру сложене реченице уводи субординирана клауза релативно-посљедичног типа. Премда замјенљиви сложеним везником тако да, они нису с њим и потпуно синонимни. Док је у сложеној реченичној структури са посљедичним субординатором тако да комуникативно тежиште на посљедичном садржају (исказаном зависном клаузом уведеном њиме), дотле је у сложеној реченици са сложеним везницима због чега, усљед чега, на основу чега, поводом чега и сл. у првом плану узрок, односно (под)тип узрока (једнозначно исказан захваљујући семантици приједлога или приједлошког израза у саставу датога везника), који је довео до посљедице.