СТВАРАЊЕ СЛОВЕНСКИХ МИКРОЈЕЗИКА И ЊИХОВЕ ПЕРСПЕКТИВЕ: РУСИНСКИ У СРБИЈИ НАСПРАМ КАШУПСКОМ У ПОЉСКОЈ - Хенцелман, Мартин (Наслеђе, 2012)
Русински језик у Србији се, као и кашупски у Пољској, карактерише типичним микролингвистичким обележјима. Овај чланак указује на њих, упоређује њихове лингвистичке ситуације и разматра могуће перспективе у микролингвистици. Штавише, указује на критеријуме који се односе на класификације као што је микројезик. Од највеће важности су њихови проблеми при кодификацији, употреба и језичке могућности.Русини, насељавајући бачка села у Војводини од 18. века, говоре источнословенским језиком који је одвојив од данашњег украјинског језика. Прве текстове писане на русинском налазимо већ у 18. веку. У бившој Југославији се, нарочито у 70-им годинама, развијају њихова култура и књижевност, при чему се и језик стабилизује. Данас је тај језик у релативно стабилном микројезичком положају. Ситуација у кашупској заједници се разликује од русинске. Њихов говорни језик у северној Пољској био је дуго класификован као пољски дијалекат. Тек после распада комунизма могао је да се именује као регионални (микро-) језик и да се лакше развија са циљем опстанка језика. Неки аутори мисле да у данашње време може доћи до оживљавања кашупског језика. Ипак остају проблеми као што су лингвистичка и друштвена ограничења у његовој примени и развоју. Тек данас, с друге стране, може лако да се прошири језички простор и обим захваљујући новим масовним медијима као што је интернет. Предност је да русински и кашупски микројезици већ користе ове комуникационе медије, али треба и да се сопствени језик преноси са генерације на генерацију да би он остао жив и да би се задржала могућност даљег развоја.