РЕЛЕВАНЦИЈА У КОМУНИКАЦИЈИ : СТУДИЈА СЛУЧАЈА ДЕСКРИПТИВНИХ ЛЕКСИЧКО-ПРАГМАТИЧКИХ ПРОЦЕСА У РАЗГОВОРНОМ СРПСКОМ ЈЕЗИКУ - Мишковић Луковић, Мирјана (Наслеђе, 2021)
Одавно је лингвистичка прагматика постала легитимна истраживачка област савремене језичке науке, а у част пунолетства својевремено је објављена и прагматичка енциклопедија (Меј 1998). Међутим, основне истраживачке преокупације тицале су се семантичко-прагматичког односа на нивоу реченице, ако изузмемо спорадична испитивања лексике у мери у којој се сматрало да она утиче на разграничење експлицитног од имплицитног садржаја исказа (нпр. пресупозиције, конвенционалне импликатуре и генерализоване конверзационе импликатуре). Последњих година, ипак, пажња прагматичара се помера и на лексички план. Као последица новијих истраживачких усмерења појавиле су се две прагматичке дисциплине: лексичка прагматика и експериментална прагматика. Полазећи од претпоставке да речи употребљене у говору махом не задржавају језички кодирано значење, и свесни чињенице да су разлике између значења речи и њихове употребе одавно описане у лексикологији, основни циљ овог рада је да покажемо како се прагматичка теорија, у овом случају когнитивно-прагматичка теорија релеванција Спербера и Вилсона (1995), може применити у ексикологији разговорног српског језика. У ту сврху, дакле, у виду студије случаја, анализирамо дескриптивне концепте из перспек-тиве прагматичких процеса сужавања и ширења значења. Намера нам је да укажемо на потребу укључивања прагматике у савремене семантичке анализе, како бисмо добили што потпунији одговор на питање како се споразумевамо користећи језик.