ЈЕЗИЧКА И СТИЛСКА СТРУКТУРА ПРИПОВЕТКЕ „НЕПОСТОЈЕЋА БАКИЦА“ ИЗ ЗБИРКЕ БАШТА СЉЕЗОВЕ БОЈЕ БРАНКА ЋОПИЋА – ОПШТА ТЕОРИЈСКА РАЗМАТРАЊА И МЕТОДОЛОШКА УПУТСТВА ЗА АНАЛИЗУ - Јовановић, Јелена (Наслеђе, 2008)
У раду се анализира структура приповетке Непостојећа бакица Б. Ћопића: тематска, нарацијска и стилска. 1) На тематском и нарацијском плану посматрамо збир реалија од којих је саткан догађајни сплет у причи, и међуодноси тих реалија. Уочавамо да она има један претприповедни део, нешто као експозицију, где се на известан начин идентификује тема; има средишњи део, у којем се у виду дијалога излажу ’догађаји’, и завршни део, у дијалошком склопу, са извесном оценом. Сваки од тих делова разгранава се у читаву лепезу вешто компонованих факата и разговора о њима, те прича одише једрином изворног приповедања и одсјајима, изнутра набујалог а споља пригушиваног хумора који читаоца не нагони на смех него пре на размишљање о свету и времену, о вредносним скалама људског веровања. Посебна врста сликовитости приповедања остварује се пародијско-алегоријским и контрастним поступком – иронијом и хумором. Оне се као естетски однос налазе основи глобалних дијалошко-наративних поступака у приповеци; али и у основи ужих, исказних, поступака у репликама. 2) На плану ’стилистике грађе‘, одн. ’унутрашњег стила‘ или стила мотивских структура, Ћопић показује јаку склоност ка објективном, реалистичком мишљењу и реалистичком обликовању тематског материјала. У сфери обликовања приповедног света, он се ослања на дијалог, те се личности овде јављају као сведоци и очевици догађаја о којима приповеда. Полазећи од тога да у сваком књижевном тексту треба пазити пре свега на смисано језгро, то јест, оно што је битно тежиште исказивања, унутрашњег изражавања и комуникације – полазном дистинкцијом сматрамо ону између исказа и текста, и дефинишимо је као однос структуре према текстури. Узимамо да је тема основна јединица лингвистичког садржаја, која у неком смислу одговара исказу – и утврђујемо да се Ћопић у организацији исказа води моделом говорног језика са тежњом да у писани текст верно пренесе пре свега говорну интонацију.