ИЗРАЖАВАЊЕ ХИПОТЕЗЕ У ФРАНЦУСКОМ И СРПСКОМ ЈЕЗИКУ. ОПШТИ ПОГЛЕД - Гудурић, Снежана (Наслеђе, 2011)
Иако француски и српски језик припадају истој језичкој породици, они користе различита граматичка средства за изражавање хипотезе што не чуди будући да припадају различитим језичким групама. Било да је смештена у садашњост, будућност или прошлост, било да је реална, потенцијална или иреална, хипотеза се у француском језику, у начелу, увек може увести истим конектором – si, док се назнаке везане за време у које је хипотеза смештена дају у виду глаголских облика и временских локализатора. Избор конектора si са хипотетичком вредношћу блокира употреба појединих француских глаголских облика. У српском језику, дистинкција између реалне, потенцијалне или иреалне хипотезе уводи се већ на нивоу конектора који омогућавају или блокирају употребу појединих глаголских облика. Случајеви у којима два језика употребљавају исте глаголске облике за изражавање хипотезе своде су, у начелу, на ситуације у којима је хипотеза посматрана као реална у садашњости или у будућности. За обликовање других типова хипотетичких структура, два језика употребљавају различите глаголске облике. Ипак, поједине иреалне или потенцијалне хипотезе могу се наћи у истоветним глаголским формама у оба језика, али у том случају у француском језику губи се конектор si, нестаје субординиране реченичне структуре, а добија се систем од две јукстапониране клаузе.