ПОЈАМ „РАСПРСКАВАЊА“ У МОДЕРНОЈ ФРАНЦУСКОЈ ПОЕЗИЈИ XIX ВИЈЕКА - Радељковић, Иван (Наслеђе, 2011)
Француска поезија XIX вијека доживљава једну дотад невиђену и неслућену еволуцију, а једна од главних карактеристика те (р)еволуције је фрагментација: пуцање форми, пуцање стиха, пуцање пјесничког језика, па чак и пјесничког субјекта. Пјесници тако „крше“ такође и једну одређену идеју о томе шта је поезија, и то је нарочито видљиво код Бодлера, Рембоа и Малармеа, но то „уништавање“ постаје такође и једна радикална могућност за стварање новог. Оно подразумјева одређено ослобађање средстава пјесничког израза. У овом чланку, наша намјера је да извршимо једно читање хисторије француске модерне поезије у XIX вијеку кроз појам „éclatement“ (пуцање, експлозија, распрскавање). То пуцање се парадоксално показало као прогресија која посједује свој континуитет у француској поезији тог доба. Рекло би се да је та „еволуција“, која се непрестано убрзавала, довела, на почетку XX вијека, до до стварања једне поезије која је радикално другачија у односу на ону прошлог вијека, нарочито по својој отворености према вањском свијету, стварности и садашњем времену.